keresés

kedvencek
közé

ENGLISH
SUMMARY

ANTISZEMITIZMUS.HU

FŐOLDAL

Magunkról

Média
ajánlat

Előfizetés

Blog

Archívum

About Us

English
issue

English
summary

Hírek, lapszemle

A provokátor

Mintha évtizedes tabuk dőlnének össze. Hirtelen
napirendre került a szociális állam radikális reformja, a lopakodó
iszlamizációtól való félelem, és mindez új érveket szállíthat azoknak,
akik nem a szociális államban, hanem a több egyéni felelősségben, több
piacgazdaságban - nem utolsósorban: a kevesebb iszlámban - látják a
megoldást,

Matisyahu
Pesten

Hajnalban megcsörrent a telefonom. Leeresztett redőny
mellett alszom, töksötét volt a hálószobában. Félálomban, riadtan nyúltam
a mobilért az éjjeliszekrényen, nincs-e valakinek baja a családból.
Levertem egy flakon vizet, a telefon is leesett. Négykézláb tapogatóztam
utána a sötétben, s amikor végre a kezembe akadt, idegesen szóltam bele,
hogy ki az. Aztán persze dühöngtem, hogy este miért nem kapcsoltam ki. Ha
valami eszébe jut, reb Slojme néha nem tudja kivárni, hogy az ember
felébredjen.

Egy
zsinagóga feltámadására

Egykoron Óbudán erős és büszke zsidó közösség élt.
Már a XVIII. században emeltek maguknak itt templomot a környékbeli hívek.
De igazán szép imaházra csak 1821-ben futotta. Az építésre kiírt
pályázaton még maga a nagy Pollack Mihály is csak a második helyezést
csípte meg, az első, a ma már kevéssé ismert Landherr András lett. Az ő
tervei alapján készült el a klasszicista stílusú zsinagóga, melyet 1821.
július 20-án avattak fel.

Netanjahu:
Békülni jöttem

– Történelmi kompromisszumot keresve jöttem ide –
mondta helyi idő szerint szerdán Benjamin Netanjahu izraeli kormányfő
Washingtonban az izraeli–palesztin béketárgyalások hivatalos újraindítása
alkalmából tartott sajtótájékoztatón.

Sok
ezer Dávid-csillag a boltíveken

Munkások jönnek-mennek, a bejáratnál építőanyagok
tornyosulnak, nemhogy a berendezés, még a padlóburkolat is hiányzik.
Sietni kell: a hét végén tartják az újra vallási célokat szolgáló óbudai
zsinagóga avatóünnepségét.

tovább
>

Programok

[2010-08-26]
Zsidó
Nyári Fesztivál Budapest

A fesztivál nyitó programja augusztus 26-án,
csütörtökön este hét órától a világhírű Boban Markovic Orkestar koncertje.

[2010-08-29]
Héber
capriccio – Korcsolán Orsolya újra Budapesten koncertezik

Korcsolán Orsolya hegedűművész a New York-i Shir Ami
Ensemble művésze, augusztus 29-én vasárnap este 7 órától a Zsidó Nyári
Fesztivál keretében ismét csodálatos ritkaságokat, a klasszikus
zeneirodalom legszebb és legizgalmasabb zsidó témájú kompozícióit tárja a
fesztivál közönsége elé, az Otto Wagner tervei alapján épült Rumbach
Sebestyén utcai lélegzet elállító atmoszférájú zsinagógájában

[2010-09-03]
Művészet
és Judaizmus Baján

Európai Zsidó Kultúra Napja Baján: Történelem,
judaizmus, zene, gasztronómia

[2010-09-05]
Nyitott
Zsinagógák Délutánja a Józsefvárosban

A délután során az érdeklődők megismerkedhetnek a
zsidó vallással, a zsinagógák berendezési tárgyaival és építészeti
világával. Megismerkedhetünk az ünnepekkel, a zsidó közösségi élettel és
kultúrával.

[2010-09-05]
A
haszid reggae királya Magyarországon

Egy igazi zenei csemegében lehet részünk szeptember
5-én vasárnap, este 7 órától a budapesti Syma Csarnokban. Az idei Zsidó
Nyári Fesztivál keretében hazánkba látogat a haszid reggae „királya”,
Matisyahu Miller és zenekara.

tovább
>

Zöld, vagy csak zöldnek akarjuk látni?

Környezettudatos-e
a zsidó hagyomány? Nyilván igen, mint arra annyian rámutattak. Nyilván
nem, mert egy néhány évtizedes fogalmat anakronizmus ráhúzni több
évezredes forrásokra. Nyilván igen is, meg nem is, hiszen a zsidó
hagyomány sokszólamú, mindenre találhatunk példát, és annak ellenkezőjére
is.

Zsidó hagyomány és környezettudatosság

2010. szeptember 5. / Bíró Tamás

Környezettudatos-e a zsidó hagyomány? Nyilván igen, mint arra annyian
rámutattak. Nyilván nem, mert egy néhány évtizedes fogalmat anakronizmus
ráhúzni több évezredes forrásokra. Nyilván igen is, meg nem is, hiszen a
zsidó hagyomány sokszólamú, mindenre találhatunk példát, és annak
ellenkezőjére is. Vannak, akik a világ teremtésének bibliai leírásából azt
hallották meg, hogy „szaporodjatok és sokasodjatok, és töltsétek be a
földet és hódítsátok meg azt; és uralkodjatok a tenger halain, az ég
madarain, és a földön csúszó-mászó minden állaton” (Gen. 1:28). Mások
pedig azt a hangot, amely szerint „és helyezte őt az Éden kertjébe, hogy
megművelje azt és megőrizze azt” (u.o. 2:15).

Misne Tóra-címlap

Nem kétséges, a huszonegyedik század zsidóságának foglalkoznia kell
minden kurrens társadalmi témával, így a környezetvédelemmel is. Márpedig
új és régi-új kérdésekre a hagyomány szerint a válaszok a klasszikus
forrásokban keresendők meg. Nem meglepő – sőt dicséretes – tehát az a
jelenség, hogy az elmúlt évtizedekben egyre több rabbi vette fel a „zöld
szemüvegét”, hogy azon keresztül újraolvasva a (megfelelően kiválogatott)
bibliai és talmudi szövegeket, a zsidó vallást a posztmodern kor zöld
elvárásainak megfelelő színben mutassa fel. De vajon zöldnek látjuk-e a
zsidó vallást akkor is, ha nem a kurrens teológiai-társadalmi diskurzushoz
veszünk fel szemüveget, hanem a zsidó eszmetörténet (a lehetőségek szerint
objektív) kutatásához?

A világ bármely kultúrájában felfedezhetők
környezettudatosként is értelmezhető jelenségek, mint például a természet
tisztelete, az állatok iránti empátia, a természeti források (főleg a
termőföld) hosszú távú megőrzése, a pocsékolás elutasítása. Ezek azok a
mindenhol felfedezhető csírák, amelyek az elmúlt évtizedekben a zöld
ideológia alapjaivá váltak. Vajon zöldebb-e a zsidóság, mint a világ
legtöbb természeti, ókori, középkori népe? Többen érzékenyek-e a természet
értékeire, mint máshol?

Kevesen – és így a Biblia szerzői sem –
énekelték meg úgy a természet szépségeit, mint az ókori görögök. A bibliai
zsoltáros a Teremtőt dicsérte a teremtményeiért, nem a teremtményeket.
Néhány évszázados mezőgazdasági tapasztalat rávezetett sok társadalmat
arra, hogy az élelemtermelés hosszú távú fenntarthatósága érdekében
korlátozni kell a rövid távú hasznot. Nem kizárólag a föld hetedik (smita)
évben való parlagon hagyását előíró bibliai törvénykezésben találjuk
nyomát a fenntartható fejlődés gondolatának. A kenyeret, a föld és a fa
gyümölcsét az isten(ek) adományának tekintette az ókori ember, kevésbé egy
Lovelock-féle Gaiának, így a zsidó áldásszövegek is annak hálásak, „akinek
a szavára lesz minden”, és „aki élteti a világokat”. Alátámasztja-e tehát
a zsidó hagyomány a mai „zöld ideológiák” néhány alapvetését, túl azokon a
természetes gondolatokon, amelyek univerzálisak, minden kultúrában
felfedezhetőek?

Rövidesen az ostromlott város gyümölcsfáinak
kivágását megtiltó tórai parancsolatot, és az abból rabbinikusan
levezetett pazarlás tilalmát elemezzük. Az eredményt felületesen tekintve,
az előírás a világtörténelem legrégibb természetvédő törvényének tűnhet.
Ám ennél több kellene ahhoz, hogy a Tórára és a rabbinikus forrásokra egy
„öko-zsidó teológiát” építhessünk, vagy ahhoz, hogy a források mögött
ilyen gondolkodásmódot feltételezhessünk. Arra lenne szükség, hogy
bebizonyítsuk, a források összeférnek a modern zöld eszmerendszer
állításaival.

Az alábbiakban, példaként, három ilyen állítást
vizsgálunk meg:
(1) A természetet azért kell megőrizni, mert a
természet (például a biodiverzitás) önmagában értéket képvisel.
(2) A
környezettudatos viselkedés teszi lehetővé az emberiség hosszú távú
fennmaradását.
(3) A környezet védelme magas rangú prioritás, sok más
(például gazdasági, társadalmi) szempontot alá kell rendelni a környezet
szempontjainak.
Vajon a forrásaink egybecsengenek ezekkel az
állításokkal?

A rabbinikus hagyomány szigorúan szabályozza: fölöslegesen tilos
fát kivágni

A „bibliai természetvédelem” legismertebb példája Mózes ötödik könyve
előírása (Deut. 20:19): „Ha ostrom alá veszel egy várost, számos napig
hadakozva ellene, hogy elfoglald azt, ne pusztítsd el a fáját fejszével
kivágva azt, mert arról fogsz enni, így azt ne vágd ki; mert ember-e a
mező fája, hogy ostrom alá jusson miattad?” (1) Ritkábban idézik a mondat
sokkal pragmatikusabb folytatását: „Csak azokat a fákat, melyekről tudod,
hogy nem gyümölcsfa, azokat pusztítsd el és vágd ki, hogy építs belőle
erősséget a veled hadakozó város ellen, amíg el nem foglalod
azt”.

Ha a fák védelme mögött a széndioxid megkötése vagy a
biodiverzitás állna, a Biblia nem tenne különbséget gyümölcsfa és
gyümölcsöt nem termő fa közt. Ellenkezőleg, a „mert arról fogsz enni” már
az első mondatban elárulja az előírás célját. Erre hívja fel a figyelmet
az egyik legjelentősebb középkori Tóra-magyarázó, Abraham ibn-Ezra is,
amikor vitatkozik azokkal, akik szerint az előírás célja a fák iránti
irgalom. Ibn-Ezra rámutat, a kivágás tilalma kizárólag a gyümölcsfákra
vonatkozik, vagyis az előírás nem a növények életét, hanem azt a
„potenciális emberi életet” védi, amelyet a gyümölcsök tápértéke
jelent.

Fával illusztrált izraeli bélyeg

A kortárs vallásos (mind zsidó, mind keresztény) öko-gondolat a
teremtett világ iránti felelőségünket emeli ki, vagyis a természet értéke
nem önmagától, hanem a Teremtőjétől származik. Ez a gondolat a fentebb
említett Genezis 2:15 kreatív (az Éden-kerten túlmutató) értelmezésével,
nem pedig a város gyümölcsfák védelmével támasztható alá. A Tóra az
ostromlott város gyümölcsfája kapcsán a szintén idézett Gen. 1:28
szellemét követi: a természet értelme az ember szolgálata. A gyümölcsfa
célja az, hogy ehessünk róla, a többi fáé pedig, hogy ostromzárat
építhessünk. A zöldek fenti (1) állításával ellentétben, a természet nem
rendelkezik önértékkel, sem a Tóra, sem a mérvadó középkori rabbik
szerint.

Lehet-e más rabbinikus értelmezése a vizsgált előírásnak?
Aki egyáltalán foglalkozik a kérdéssel, és nem nyelvtani kérdéseket
boncolgat, az azt emeli ki, hogy a gyümölcsfák kivágása pszichológiai
hadviselésként értelmezhető: az ostromlott város lakóinak fájdalmat okoz,
ha látják, hogy kivágják kertjeiket, munkájuk gyümölcsét. De erre nincs
szükség, hiszen az isteni ígéret értelmében úgyis Izraelé lesz a
Szentföld, aki élvezheti majd a megkímélt fa termését (Szforno) (2). A
tórai tilalom oka tehát inkább humánus, a pszichológiai hadviselés
kegyetlensége ellen, az ostromlott emberek védelmében lép fel, nem pedig a
természet vagy a teremtett világ értékeiért.

A bibliai tilalmat bal
taskhit (’ne pusztíts!’) néven a rabbik kiterjesztették minden értelmetlen
károkozásra, háborús kontextustól függetlenül. A Babilóniai Talmud
megtiltja a lámpaolaj pazarlását, a ruha értelmetlen megszakítását,
bútorok tüzelőfaként való felaprítását, állatok oktalan megölését.
Maimonidesz számos példát hoz a rabbinikusan tiltott értelmetlen
károkozásra (Misne Tora, Hilkhot Melakhim 6:10): tárgyak, edények
összetörése, ruha megszakítása, épület lerombolása, forrás eltömítése és
ételek megsemmisítése. A tilalmak egy részét mai szemmel környezettudatos
előírásként értelmezhetjük. A felsorolás másik részét aligha: legfeljebb a
tárgyak, a teremtett világ részei és az emberi munka termékei iránti
tiszteletként.

Életfa egy mozaik padlón, Jericho közelében
a 8.századból

Ésszerű, felelős emberi viselkedésről van tehát szó, nem pedig a
környezet szempontjainak figyelembevételéről. Ezt emeli ki a középkori
Szefer Hinukh ismeretlen szerzője (529. micva) is: „A parancsolat gyökere
[magyarázata] ismert: hogy neveljük a lelkünket a jó és a hasznos
szeretetére, az ahhoz való ragaszkodásra. Mert ezáltal fog hozzánk is
ragaszkodni a jó. De távolodjunk minden rossztól és pusztítástól. És ez a
jámborok, a [jó]cselekedetek embereinek az útja: szeretik a békét, örülnek
az emberek jólétének, a Tórához viszik őket közelebb, és nem veszejtenek
el egyetlen mustármagot sem a világból. Fájdalmat okoz nekik bármely
pusztítás és elveszejtés, amelyet látnak, és minden erejükkel megvédenek
bármit is a pusztulástól.” Vagyis a rombolás a morális rossz szinonimája.
A gyümölcsfák, tágabb értelemben bárminek az elpusztítása nem a természet
értékei miatt tilos, hanem azért, mert az emberi erkölcs értékeibe
ütközik. A jámbor viselkedés a legfőbb cél, nem pedig a természet.

Ezen a ponton értjük meg, hogy a hagyományos zsidó felfogás nem
azonosulhat a fenti (2) állítással sem. Az öko-tudatos gondolkodásmód a
fenntarthatóságot helyezi a központba: hosszú távú fennmaradásunk attól
függ, hogy miként gazdálkodunk erőforrásainkkal. Az éghajlat, a
mezőgazdasági termés a zsidóság szerint is az ember tevékenységétől függ.
A Sma részeként naponta kétszer elmondott Deut. 11:13-21 szerint attól,
hogy a zsidó nép betartja-e a 613 isteni parancsolatot. Ezek közül csak
egy az ostromlott város gyümölcsfájának a megkímélése. A hagyományos
felfogás szerint nem a széndioxid-kibocsátás, hanem a bálványimádás vagy a
szombat megszegése vezet éghajlatváltozáshoz. Nem felelős
vízgazdálkodással, hanem a smita törvényeinek betartásával biztosítható
hosszú távon a jó termés. Azzal, hogy minden hetedik évben parlagon
hagyjuk a földet. Nem egy évvel korábban, nem egy évvel később, nem
parcellánként más-más évben. Hanem abban az évben, de csak Izrael földjén,
amikor a rabbik szerint smita-év van. Hogy mi jó és mi rossz, azt nem
környezetvédelmi szakemberek, hanem rabbik határozzák meg, nem tudományos,
hanem tórai alapon. Tehát a látszólagos hasonlóság – az emberi
tevékenységtől függ a hosszú távú fenntarthatóság – mögött lényegi
különbségek húzódnak meg.

A faültetés modern, népszerű hagyomány
Izraelben

A betartandó parancsolatok egyike a szombat. Egy blogbejegyzés jól illusztrálja azt, hogy a mai ortodox
társadalomban a szombati tilalmak erősebbek a pazarlás tilalmánál.
Márpedig a környezettudatosság igazi tesztje – és itt térünk át a fenti
(3) állításra – az, hogy a környezet érdeke erősebb szempont-e más
tényezőknél. Ha a zsidó vallás alapvetően környezetbarát intézményrendszer
lenne, a szó modern értelmében, akkor támogatná szombaton az
energia-megtakarítást. De a Misna ennek ellenkezőjét írja elő (Sabbat
2:5): aki spórolásból olt el szombaton tüzet, az tórai tilalmat szeg meg,
ami büntetendő, szemben azzal, aki beteg érdekében vagy a rablóktól való
félelmében oltja el. A bal taskhit, a pocsékolás előbb tárgyalt tilalma
tehát csak az értelmetlen pazarlásra vonatkozik; természeti
erőforrásainknak tórai tilalom által előírt elvesztegetésére nem. Ha
betartjuk a parancsolatait, például azt, hogy egész szombaton égve hagyjuk
a villanyt, akkor a természeti erőforrások Teremtője biztosítja számunkra
a fenntartható fejlődést. A rabbik nem rangsorolják magasra az
erőforrásokkal való takarékoskodást, ellentétben a zöldek (3)
állításával.

Összefoglalva, látjuk, hogy a leggyakrabban idézett
zsidó természetvédő forrás – a gyümölcsfák kivágásának tórai tilalma, és a
pocsékolás ebből levezetett rabbinikus tilalma – mögött nincs egy olyan
„zsidó öko-teológia”, amely kompatibilis lenne a mai zöld gondolkodásmód
példaként hozott három állításával.

A termékeny Hula-völgy a Golán lábainál

Hogyan értékeljük azokat, ortodoxokat, neológokat, liberálisokat, akik
a zsidó hagyományt zöld árnyalatban mutatják be? Vajon félreértik a zsidó
hagyományt, amikor modern fogalmakat olvasnak bele premodern forrásokba?
Nem, éppen ellenkezőleg: újraértelmezik a hagyományt, a forrásokat. A
céljuk nem eszmetörténeti kutatás, a premodern gondolkodás megértése,
hanem a zsidó hagyomány aktualizálása, modern fogalmakkal, a posztmodern
kor számára. Csupán azt teszik, amit két évezred óta tesz a rabbinikus
zsidóság – valamint a világ számos más kultúrája –, és amit a posztmodern
ismét legitimmé tett: a tegnap szövegeinek tendenciózus olvasása ürügy
vagy segédeszköz a ma és a holnap kérdéseinek
megvitatásához.

1 A vers harmadik negyedének másik olvasata népszerűbb a
környezettudatos olvasók körében, de a kontextusban kevésbé érthető: „mert
az ember a mező fája”.

2 Obadiah ben Jakob Szforno (1475-1550) itáliai
biblia-kommentátor, filozófus és fizikus. (A szerk.)

"A felelős
gazdaságpolitika hiánya"

Obama
világa

A mi
Erdélyünk

A FÉLELMETES
KÉTHARMAD

EMLÉKEZZÜNK VAGY
NÉZZÜNK A JÖVŐBE?

Régi-új
zsinagóga Budán

Régi-új
zsinagóga Budán Pesti (és budai) zsidó szemmel nézve nem rossz hónap
ez a szeptember: alig egy hete nyílt meg a világelső új izraeli kulturális
központ egy csinos belvárosi palotában, szeptember 5-én pedig az óbudai
zsinagógát avatták újjá. Utóbbival eddigi legnagyobb fegyvertényét
hajtotta végre a magyarországi Chabad Lubavics mozgalom, illetve annak
„politikai szárnya”, az EMIH.
...»

Zöld,
vagy csak zöldnek akarjuk látni?

Környezettudatos-e a zsidó hagyomány? Nyilván igen, mint arra annyian
rámutattak. Nyilván nem, mert egy néhány évtizedes fogalmat anakronizmus
ráhúzni több évezredes forrásokra. Nyilván igen is, meg nem is,...»

Egy
történelmi esemény margójára

Szeptember 1-jén Budapesten, a Paulay Ede u. 1. alatt, Natan Saranszki,
egykor bebörtönzött szovjet refuznyik, későbbi izraeli miniszter, ma a
Szohnut (Jewish Agency) elnöke részvétele mellett nyitotta meg kapuit...»

Több mint zöld

A
zöldpártok hívei idegenkednek a tekintélyelvű konzervatív pártoktól... A
szekularizáció és modernizáció gyermekei. Urbánusok. A zöldek
haszonélvezői a jóléti társadalomnak, de egyúttal a fogyasztói...»

Szomory és a
galamb

Felnéztem a mellettem lévő bérházra, amiben Szomory Dezső élete utolsó
szakaszát élte. Ismertem régről, fent a harmadik emeleten az a szoba. A
szoba, ahol éhen halt – vagy nem is éhen, csak a fájdalomtól...»

tovább
>

Archívim

Előfizetés

Főoldal

Gyerekrovat

Impresszum

Kapcsolat

Kitekintés

Linkgyűjtemény

Szerkesztőink

Támogatóink